Jeg forstår det ikke. Hvorfor fortjener jeg at komme hjem?
De andre har da kæmpet lige så hårdt som mig!
Skal de sige det til din mor,
når de sender hende endnu et sammenfoldet amerikansk flag?
Sig til hende, at De fandt mig,
sammen med de eneste brødre, jeg har tilbage.
Og at jeg ikke ville lade dem i stikken.
Det skal hun nok forstå.
Jeg forlader ikke den her bro.
Hvad giver De ordrer til?
Sergent, vi har krydset en besynderlig grænse.
Vi er trådt ind i en surreel verden.
Ja, men hvad skal vi gøre?
Det ved jeg ikke. Hvad synes du?
De er ikke interesseret i at høre min mening.
Jo, Mike. Det er jeg.
En del af mig giver knægten ret.
Hvorfor har han fortjent det?
Hvis han vil blive, så lad os efterlade ham.
Ja.
Men en anden del af mig tænker:
Hvad nu, hvis vi på mirakuløs vis bliver og overlever det her?
En skønne dag vil vi blive enige om,
at det at redde menig Ryan var det eneste anstændige
vi udrettede i den her modbydelige lortekrig.
Det var det, jeg tænkte, sir.
Som De sagde...
Hvis vi gør det, har vi alle sammen fortjent at komme hjem.
Ah, gud.
Det er alt, hvad vi har.
To kaliber 30 maskingeværer,
17 håndgranater, 11 Hawkins-miner.
2 bazookaer, men der er kun 8 skud tilbage,
og blandede håndvåben.
Vi havde en 60 mm mortér, men den blev ødelagt.
Vi er solgt, hvis de kommer i kampvogne.
- Hvilket de sikkert gør. - Hvad tænker De på, sir?
De vil prøve at komme omkring fra flankerne...
Medmindre vi kan lokke dem op her,
hvor murbrokkerne danner en flaskehals
- Uskadeliggøre dem? - Ja.
Sætte kampvognen ud af spillet. Så har vi måske en chance.
Ja, sir, det vil splitte dem.
Ret et voldsomt angreb og fald tilbage til broen.
Et maskingevær nede, et oppe. Vi sender en byge lort ned over dem.
Det er meningen.
Hvis det er muligt, vil jeg gerne have dig oppe i klokketårnet.
- Ja, sir. - Du kan få selskab.
Ja tak. Lidt selskab skader ikke.
En kaliber 30 med 1000 skud er fint.
Parker, jeg har et jobtilbud.
Ikke en dårlig idé, kaptajn.
Det hele står og falder med, om vi kan få kampvognen ned ad hovedgaden.
Hvordan vil De gøre det?
Reiben har ret.
Som vores kollega fra de luftbårne påpegede, har vi ikke en skid.
Hvordan standser vi så kampvognen på hovedgaden?
Giver den en kanin, den kan jage.
Vi kunne angribe den bagfra.
Jamen med hvad?
- Vi kunne prøve en klæbegranat. - En "klæbegranat"?
- Er det noget, De finder på? - Det står i felthåndbogen. Se selv.
Vi mangler felthåndbøger, sir.
Vil De forklare nærmere?
I har nogle sprængstoffer, ikke?
Jo. Der sidder så meget på broen, at den kan ryge i luften to gange.
Så kan I undvære noget.
Man tager en sok,
propper så meget sprængstof i, som der kan være,
sætter en lunte på,
og dækker det hele med smøringsolie.
Når man kaster den, klæber den.
Den klæber... en klæbegranat.
Hvis I har en bedre metode, så er jeg lutter øre.
Skønt. Nu skal vi også smide sokkerne.
Træk.
Udvælg beskydningsområde. Dan krydsild med geværet i tårnet.
Jeg dækker et område på 270 grader.
- Forsigtig! - Jeg har hende!
Her er minerne.
Når det nu ikke kan være anderledes,
så står det forreste maskingevær ikke helt dårligt.
Lige her...
Her er Alamo.
Hvis vi ender her, sprænger sidste mand broen i luften.
Lunten har 30 sekunders forsinkelse, så den, der er sidst,
skal få røven med sig. Ellers overlever han ikke.
Kaptajn?
Hvor skal jeg være?
Aldrig mere end en meter fra mig. Det kan ikke diskuteres.
Jeg henter noget ammunition. Kom så.
- Hører du efter? - Ja.
- Hører du? - Ja.
Vi kommer til at fare af sted som en skoldet skid.
Du skal være på pletten med ammunition. Ellers er vi dødsens.
- Ja. - Forstået?
- På pletten. - Klarer du den?
Under afsejlingen fra England,
uddelte de cigaretter, og jeg sagde:
"Nej, tak. Jeg ryger ikke".
- Sikke en redelighed, hvad? - Utroligt.
Her.
Noget forpulet ufatteligt pissealvorligt rod. Ikke også?
Det tør siges.
FUPAR.
Nå, men det bliver da spektakulært.
Tag det roligt.
- Hvem er det, der synger, sir? - Edith Piaf.
Hvorfor er hun så ulykkelig?
Hendes elskede har forladt hende,
men hun ser stadig hans ansigt i alt.
Så forstår jeg hende godt.
"Selve livet er kun dig.
Sommetider drømmer jeg, jeg er i dine arme."
Det sang hun lige før.
Det er omkvædet.
"Og du hvisker søde ting i mit øre.
Og du siger ting,
der får mig til at lukke øjnene.
Og det er enestående."
Upham...
jeg synes faktisk, du er utrolig ophidsende.
Glimrende. Det er en meget melankolsk sang.
I starten synger hun: "Og så en dag forlod du mig,
og jeg har været fortvivlet lige siden.
Jeg ser dig i alt i himmel og på jord."
Snart behøver tyskerne ikke skyde mig.
Jeg skærer selv pulsåren over.
- Du er en sær snegl, Upham. - Undskyld. Det er Edith.
Ved du, hvad den sang minder mig om?
Om det Mrs Rachel Troubowitz sagde, da jeg tog af sted.
"Nallerne væk"?
Nej. Hun er gift med viceværten.
Hun kom ind i min mors butik, og hun bruger mindst en 1 10, E-skål.
- Hendes bryster er gigantiske. - De er store.
Jeg siger, hun sagtens kan passe en 105, D-skål.
Så hun prøver at klemme sig ned
i et stramt korset, med balkon til brysterne.
Hendes bryster vælter ud.
Det var et smukt syn. Hun så min stådreng,
som var på størrelse med Frihedsgudinden.
Så sagde hun, "Richard, slap af.
"Når du er derovre,
og bliver ked af det eller bange,
så luk øjnene og tænk på dem. Kan du forstå det?"
Så jeg sagde: "Ja, frue."
Er alt i orden, sir?
Ja, jeg holder bare takten.
Passer det, at De var lærer derhjemme?
Ja.
Det kunne jeg aldrig blive.
Ikke sådan som mine brødre og jeg har behandlet lærerne.
Jeg har haft en masse elever, der var ligesom dig.
Jeg kan ikke se mine brødres ansigter for mig.
Jeg har prøvet, men jeg kan ikke.
Har De været ude for det?
Man skal tænke på dem i en sammenhæng.
Hvad skal det sige?
Du skal tænke på noget særligt.
Noget I har lavet sammen.
Når jeg tænker på mit hjem,
tænker jeg på min hængekøje i haven...
Eller min kone, som klipper roser iført mine gamle arbejdshandsker.
Engang kom to af mine brødre
og vækkede mig midt om natten.
De sagde, de havde en overraskelse til mig.
De fulgte mig op på høloftet i laden.
Der lå min ældste bror, Dan...
sammen med Alice...Alice Jardine.
Forestil Dem en pige, der er blevet påkørt af en bus
og har fået hele ansigtet ommøbleret!
Dan har taget trøjen af hende
og famler med hendes bh.
Pludselig råber Sean:
"Danny, du er en ung mand! Du skal ikke gøre det!"
Alice Jardine hører det, udstøder et skrig og stormer ud af laden,
men hun har trøjen over hovedet,
Hun rammer en væg og går i gulvet.
Dan er rasende og løber efter os,
men Alice er stadig bevidstløs. Han er nødt til at vække hende.
Så han trækker hende i benene.
Han tager også en skovl og jagter Sean.
Sean siger: "Hvorfor vil du slå mig? Jeg gjorde dig jo en tjeneste."
Det gør Dan endnu mere rasende. Han prøver at svinge skovlen.
Den ryger ud af hånden på ham og rammer en petroleumslampe.
Den eksploderede, og laden brændte næsten væk.
Det var det... Dan tog af sted næste dag.
Det var sidste gang, vi var samlet.
Det er to år siden.
Fortæl om Deres kone og rosenbuskene.
Nej.
Det beholder jeg for mig selv.
Fjende østfra.
Han ser Tiger-kampvogne. To styk.
Panzer-kampvogne, to styk.
Fodfolk...
50 plus en smule.
Del jer! I ved, hvad I skal gøre! Reiben, op på kaninen.
Upham, kom i dækning.
Mellish og Henderson, lad op!
- Efterse jeres ammunition! - Held og lykke, Reiben.
Jeg er født under en heldig stjerne.
Er hvert femte lyssporprojektil?
Ja. I begge retninger.
Det burde fungere.
Upham! Kridt skoene!
- Korporal Upham? - Ja, sir.
Vi har ikke noget kaliber 30 maskingevær.
Enten har mr. Mellish eller mr. Jackson brug for det.
Ja, sir.
Jackson har rigeligt. Gå hen til Mellish..
Mange fodfolk. Jeg ved ikke, om de gik i fælden.
Har du mere?
Kampvognene bed ikke på krogen.
Infanteriet går til venstre.
Et halvbæltekøretøj kørte forbi med 20 soldater.
Skift stilling!
Kom så! Tænd den!
Du dér! Tænd den!
30 mand på højre flanke.
Find en åbning og stands dem!
Skift stilling!
Ingenting!
Tyskere!
Højre flanke!
Ned med dig!
Upham! Kaliber 30!
Find kaptajnen. Vi kan ikke holde den her flanke!
Kanonen drejer. Den er stadig med i kampen.
Nej, Ryan! Ned med dig!
Væk med dig!
- Er du uskadt? - Væk med dig!
Jeg har det også fint.
Granat! Kom op! Kast en granat derned!
Granat!
20 millimeter maskingevær!
Få det sat ud af spillet!
Svært våben! Jeg kan ikke få det på kornet.
Panzer! Parker!
- Et mål på venstre hånd forneden! - Lort!
Gud, giv mig styrke.
Kom så. Skift stilling!
Kom så!
Upham! I dækning!
Jeg er løbet tør for kaliber 30.
Lovet være Herren, min klippe,
som oplærer mine hænder til strid.
Min styrke og mit værn.
Min klippe, min borg og min befrier.
Mit bjerg, hvortil jeg tyer.
Parker, duk dig!
Det maskingevær mejer os ned.
Vi må prøve at tage det fra siderne.
Lad mig få et skud oppefra.
Upham! Kom så med noget ammunition!
Mit er gået i baglås. Har du nogen kaliber 30?
- Jeg har ikke flere. - Lort.
Jeg skal bruge et bandoler til! Er der nogen, der har et bandoler?
Gud!
Forbandede møgsvin!
Stop. Hør nu her! Stop. Nej, nej...
Forbandede møgsvin!
- Jeg har ikke flere! - De her 60 millimeter...
- Vi kan bruge dem uden røret. - Hvordan?
Giv dem et slag og kast dem.
Vi fortrækker til Alamo!
Alamo!
Det gør vi! Du trækker dig tilbage.
Du følger efter os!
Så snart vi har krammet på dem.
Skift stilling.
Genlad!
Af sted.
Vi sprænger broen i luften! Væk fra broen!
Sjant! Mike, er alt i orden?
- Jeg var bare nede til tælling. - I dækning.
Vi sprænger broen i luften!
Kom nu.
Tigerkompagniet kommer over broen.
Kaptajn.
Kaptajn, hvor skal De hen? Kom tilbage!
Hold ud, kaptajn.
Samarit!
Er der en samarit til stede?
Det er panserværnsfly, kaptajn. P-51'ere.
Skytsengle.
Hvad siger De?
James...
Gør dig fortjent til det.
Kæreste Mrs Ryan,
Jeg kan med glæde underrette Dem om,
at Deres søn, menig James Ryan,
er uskadt, og i dette øjeblik
på vej hjem fra Europas slagmarker.
Det forlyder, at James kæmpede bravt,
og udviste stort heltemod og urokkelig pligttroskab,
selv efter at han hørte om Deres families tragiske tab
i denne store kamp
mod tyranni og undertrykkelse.
Jeg slutter mig til krigsministeren,
hærens mænd og kvinder,
og borgerne i en taknemmelig nation,
og ønsker Dem mange års lykke fremover
med James ved Deres side.
Intet, end ikke Deres højtelskede søns hjemvenden,
kan hele sårene for Dem og de mange tusind andre familier,
som har lidt store tab i denne tragiske krig.
De følgende ord har ligget mig på sinde
gennem lange nætter fulde af farer, tab og sorg.
Jeg citerer:
"Må Vor Himmelske Fader
Lindre Deres smerte
og kun efterlade Dem smukke minder
om Deres kære...
samt den stolthed, De må føle
ved at have bragt et så dyrebart offer
på frihedens alter.
Abraham Lincoln."
Med højagtelse,
George C. Marshall, general, hærens stabschef.
Jeg tog min familie med herud i dag.
De ville med.
Jeg vidste ærlig talt ikke,
hvordan det ville være at komme tilbage.
Hver eneste dag tænker jeg på det, du sagde til mig
den dag på broen.
Jeg har gjort mit bedste på livets vej.
Jeg håber, det var nok.
Jeg håber, at jeg i dine øjne i det mindste,
har gjort mig fortjent til det, I alle sammen gjorde for mig.
James.
Kaptajn John H. Miller.
Sig, jeg har ført et godt liv.
Hvad?
Sig, jeg er et godt menneske.
Det er du.